SOMMER 95 ÅR EFTER GRÆNSEN BLEV BYGGET
Nu har jeg dig, min pige! Nu har jeg dig.
- Navigatør, hvilken vej hjem? - Hvad? Er vi faret vild?
Vild? Nej, nej. Det ville ikke ligne os.
Kig op. Op. Højere.
Ser du dragen deroppe? Kan du se enden på linen?
Det er Nordstjernen.
Det er, fordi den viser, hvor Nordpolen ligger. Nu...
Nu vi ved, at nord er den vej.
Og vi bor hernede, i syd.
Så...
Nu kender vi vejen hjem. Hvis du farer vild...
...skal du bare holde hagen oppe.
Nå, nu går vi hjem.
Mor har bagt en tærte. Den er sikkert god.
Released on www.Danishbits.org
VINTER 96 ÅR EFTER GRÆNSEN BLEV BYGGET
- Hr. Garrett! - Abigail.
- Hvad er det? - Hvad?
William. Hvad fører chefen for sikkerhedsafdelingen hertil?
- Hele afdelingen har fået ordren. - Godaften, hr. Garrett.
Hvorfor al den ståhej?
Du ved, hvad jeg har gjort for byen. Hvor vigtig jeg er for dem.
William, nu skal du høre, hvad der sker.
Jeg kommer ud derfra, og ingen vil kunne røre mig.
Far, bliver hr. Garrett til te?
Ja, skat, hr. Garret vil sikkert gerne have te, men det er sengetid.
Giv mig en halv time til at lægge hende i seng.
Far...
Se, hvad jeg har her. Det er en gave.
- Jeg har lavet den specielt til dig. - Hvor er den flot.
Så rund.
Denne sfære indeholder alle mine tanker om dig.
Hav den altid på dig. Okay?
Okay. Tak, far.
Sov nu, min prinsesse. Luk øjnene, så bliver jeg her, til du sover.
Han kan ikke være syg! I har ikke engang scannet ham!
Han er inficeret, som hele laboratoriet. Jeg er ked af det, Margaret.
Vent! Nej, jeg beder jer!
Roy! I har ikke scannet ham!
Far?
VINTER 104 ÅR EFTER GRÆNSEN BLEV BYGGET
Dette er chefen for sikkerhedsafdelingen, der taler.
Længe har grænsen givet os fred og ro,
men epidemien er endnu en gang brudt ud.
"Henry er gidsel hos Ians bande. Vi mødes klokken ni på den forladte gade."
Antallet af inficerede stiger for hver time.
Alle skal forenes og samarbejde for at håndtere krisen.
Sikkerhedsafdelingens inspektører arbejder hårdere end nogensinde.
De udfører utrætteligt kontroller for at fange alle infektioner tidligt.
Sygdommen er ekstremt smitsom og fører til en smertefuld død.
Vi gør alt i vores magt for at forhindre dens spredning i byen.
Der findes ingen synlige symptomer, og sygdommen opdages med særligt udstyr.
I infektionens andet stadie oplever den smittede feber og sygdom.
I tredje stadie, kramper og hallucinationer.
I tredje stadie er smitterisikoen høj.
For den offentlige sikkerheds skyld sættes alle smittede i karantæne,
og en smertefri, dødelig indsprøjtning gives, inden sygdommen når stadie tre.
Den, som skjuler smittede, betragtes som en forræder
og anklages for forræderi for at have sat fællesskabet i fare.
Hej, far.
Udgangsforbuddet er startet. I bedes alle gå hjem.
Han er vores gidsel. Han var på vores område, hvor I ikke må komme.
De vil scanne jer. Og mindst en af jer er sikkert inficeret.
Præcis som jeres slægtninge.
De tager jer og giver jer sprøjten. Smut, mens vi stadig er rare.
Stop. Hvis I starter en krig, så kommer inspektørerne på to sekunder.
Hold din mund, spedalske unge.
Den første, som finder nødblusset, når op til taget og tænder det, vinder.
Vinder jeg, så slipper I ham fri, og du, Ian, beder om hans tilgivelse.
- På knæ. - Og hvis jeg vinder.
- Så bliver jeg gidslet i stedet. - Bered dig på ikke at komme hjem.
Du kan godt! Kom så, Ian!
Kom så, Ian!
- Vi skrider! - Inspektører!
Inspektører!
Første stadie. Tag ham.
Nej! Det er en fejltagelse! Jeg er ikke inficeret!
Onkel Roy?
Stop, Roy. Det er Garrets ordrer. Jeg ved ikke, hvad han tænker.
Jeg er blevet kaldt til hans residens. Jeg kommer senere.
Roy, tag det roligt. Det skal nok gå.
- Far, hvordan kom jeg herhen? - Jo, altså...
Skal vi efterforske sagen?
Fortæl mig, frøken. Hvad husker De?
- Jeg kom for at sidde hos dig. - Jaså, kom for at sidde.
Og så faldt du i søvn. Der var den!
Du faldt i søvn, og så glemte du det.
Far, hvad er det der?
Den er til, at du ikke glemmer.
Far, hvorfor har du så mange ure?
For at jeg ikke mister tiden.
Disse ure beskytter tiden.
- For din og min skyld. - Kan man virkelig miste den?
Du kommer til at sidde her og lytte til lyden fra alle urene.
Og før du ved af det, er den væk.
Glædelig grænsedag, min kære. Det er en stor helligdag.
- Det er ikke en helligdag, mor. - Jeg bager en kage. Hent mel til mig.
- Jeg går ikke ud i dag. - Hvad? Alle skal til torvet i dag.
Jeg har ikke lyst.
Jeg var gerne gået selv, men jeg skal sidde ved symaskinen til i aften.
Okay.
- Hallo! Undskyld, gider I købe mel til os? - Mor, hvad laver du?
Nej? Nå, okay.
Undskyld, min datter Abigail har ikke lyst.
- Okay, mor. Jeg skal nok gøre det. - Køb også lidt sukker.
- Infektionskontrol! Stop! - Jeg klarer den selv.
Jeg slog en inspektør. Det er forbi!
Det er ude med os! De tilgiver os aldrig. Vi må flygte.
Stop nu, mor. Vi kan ikke flygte eller forlade byen.
Hør. Roy er fars ven. De blev ført bort sammen.
Men nu er Roy inspektør, så måske lever far også.
- Din far er død. Han var smittet. - Det var Roy også!
- Så han burde have været død i ti år! - Stop, Abby! Pak dine ting!
- Hvis vi ikke gemmer os, fanger de os! - Kom nu, mor.
- Roy sladrer ikke. - Hvordan ved du det?
Ellers fortæller jeg alle, at han besøgte sin kone, og at de har et barn,
som hun gemmer derhjemme. Hvorfor gemmer hun ham?
Hvorfor har inspektørerne masker?
Myndighederne vil ikke have, at vi ved, nogle af dem er vores slægtninge.
Vi afhører Roy. Han hjælper os med at finde far.
- Hvad? Nej, Abby. - Jo, hvad har vi at miste?
Hvorfor leve et liv stigmatiseret som en smittets familie?
Nu er der da i det mindste håb for at finde far.
Hvor er min far?
Jeg melder jer til sikkerhedsafdelingen. Det er slut for jer. De fjerner jer begge.
Gør det. Jeg har allerede fortalt nogen om dig.
Roy, er du okay?
Nu forstår jeg. Og naboerne har undret sig over, hvem faderen var.
Han må ikke besøge sin familie, men han kom tilbage. Det betyder alt for mig.
I dag fejrer vi bygrænsens 105-årsjubilæum.
Vi viser den dybeste respekt for grundlæggerne af Fencington.
Vores vise og visionære forgængere for verdensfred og offentlig orden.
De satte en stopper for smitten.
Vores fjender på den anden side bruger biologiske våben mod os.
Var det ikke for vores grundlægger, var byen blevet en smittezone.
- Hvad vil du? - Gør, som jeg siger, eller jeg melder dig.
- Så vokser din søn op uden en far. - Hold min familie ude af det her.
Hvis du gør, som jeg siger.
Hvorfor så dyster? Smil. Folk kigger på os.
De besøger hvert et hus og kontrollerer alle byens indbyggere.
Giv dem al den hjælp, I kan.
De arbejder for alles bedste.
Den, som skjuler smittede, betragtes som forræder
og anklages for forræderi for at have sat fællesskabet i fare.
- Hvor er min far? - Jeg ved det ikke. Vi blev straks adskilt.
Jeg fik valget mellem deportation eller at blive inspektør.
Og du valgte masken.
Hvad er det her?
Er det tunnellen gennem sikkerhedsafdelingen?
Ved du, hvor de har informationerne om de smittede?
Ethan Blake bør vide, hvor din far er.
- Ethan Blake, han arbejdede med min far. - Han har ansvaret for de smittede.
- Bor han stadig der? - Ja.
- Jeg går selv hen og kigger. - Ingen må forlade torvet under ceremonien.
Du sørger for, at jeg kan komme væk.
Hvor er hovedkvarteret?
Svar mig.
Svar mig!
I skal fortælle mig alt!
Hvor er hovedkvarteret?
Ian. Deportering.
SAGSMAPPE IAN HOPE
LISTE OVER FANGER
Føj Ethan Blake til listen.
Om en halv time deporteres de smittede til den permanente fangezone.
Sig, at lastbilen er med os.
Lastbilen er med os, ekstra vagter.
Det er jeg ikke blevet informeret om.
Hvad rager det dig? Jeg er chefingeniør Ethan Blake.
Det har jeg jo sagt. Åbn nu.
Far, hvad findes der bag grænsen?
Det taler vi ikke om.
- Skal jeg fortælle en historie i stedet? - Okay.
Okay. En gang, i en by langt borte,
var folk gode venner med de fremmede.
- Hvad er fremmede? - De er som folk.
De er bare ikke de samme som alle andre. Deres øjne lyser i forskellige farver.
Byens konge kunne ikke lide det. Han var selv en fremmed.
Men kun hans øjne måtte lyse, så han bortviste alle fremmede fra byen.
En dag fandt en flot opfinder på et apparat,
en maskine, der kunne dæmpe gløden i de fremmedes øjne.
Det betød, at ingens øjne glødede længere, men folk kunne leve sammen på lige fod.
Kongen ville ikke være lige med nogen
og beordrede opfinderen at give ham maskinen. Opfinderen nægtede.
- Hvordan? Alle skal da adlyde kongen. - Nej, min skat.
Nej. Nogle gange skal man sige nej for at være et menneske.
Selv til kongen.
- Jeg hedder Spencer, hvad hedder du? Abby.
- Jeg hallucinerer, ikke? - Tag det roligt.
Jeg oplærer de nye rekrutter, og jeg oplærer dig.
Ser du, nogle gange er tingene ikke, som de ser ud. Vær ikke bange.
Der findes en unik gave, som kun én ud af ti besidder.
Noget meget særligt er vågnet inde i dig. Nu er du en af de få, som har det.
Den specielle gave vågner i folk på forskellige tidspunkter.
Nogle gange i barndommen eller ungdommen.
- Hvor gammel er du, knægt? - Jeg er en pige.
Vent, vi tog jo en dreng fra de ansigtsløse.
Skidt med det.
Hvorfor kender inspektørerne ikke til dette sted?
De er bange for at komme her. De ser os som afskum.
De vil ikke tilsøle deres uniformer. De kan ikke lide stanken.
- Hvor er vi på vej hen? - Hvem er du egentligt?
Nikas? Er der nogen hjemme?
En gang til: Nikas var min far, jeg er Marcus.
- Du husker jo som en guldfisk. - Fisk. Jeg elsker fisk.
Hvad har vi her?
Goddag, lille dame. Kig på elefanten.
- Irreversibel proces. Typisk tilfælde. - Så er jeg blevet smittet.
- Epidemien... - Epidemien? Sagde hun epidemi?
Er hun syg? Vi er i fare.
Epidemien findes ikke. Myndighederne bruger den til at tage alle med gaven.
Gaven er meget kraftfuld. Det kan myndighederne ikke lide.
- Men hvad gør de med dem, de fører bort? - De holder dem fanget et sted.
Vi ved ikke hvor.
Hvor ofte skal jeg sige det? Rør ingenting. Drik ikke noget i butikken.
Husker du dengang...
Nej, selvfølgelig. Du husker jo ingenting. Bliv her.
Norman! Hvor har du været?
Har du ordnet den?
Hvad pokker var det?
Du sagde, du havde ordnet den?
Stop med at tale! Gå væk og ordn den! Nu!
Inspektører! Løb!
De ansigtsløse! Vi gemmer os!
Venner! Jeg er så taknemmelig for jer.
Uden jer, mine helte,
havde dette været en spøgelsesby!
Tak, fra bunden af mit hjerte. Tak, venner!
Du er frastødende.
Vi smutter, inden uniformerne begynder at stinke.
Lad Marcus tage den nye pige. Han har brug for hjælp i butikken.
Barney. Pigen har en utrolig gave.
Kraften ødelagde en halv gade, da hun samlede en motor op.
- Du må lære hende det. - Jeg er Bale. Jeg er ikke barnepige.
Vi angriber i overmorgen. Alle skal være klar.
Kun du kan få hende til at opnå hendes fulde potentiale. Bare en lektion.
- Bare tag et kig på hende. - Okay, én lektion.
Mislykkedes hun, må du aldrig bede mig om det igen. Før hende til basen.
Nå, følg efter mig.
Inspektørerne angreb pludseligt.
Vi slap ud, men Wesley, Reed og Dale blev taget til fange.
Alle vores gemmesteder bliver afsløret.
Fortsætter det, bliver hele netværket undermineret.
Revolutionen er forbi, inden den begynder.
Oprøret er en fejl. Tidspunktet er dårligt, vi bør holde lav profil.
Ja, vi er for få. Det betyder, at hver eneste mand tæller.
Vi har dele nok til at bygge motorer, vi kan bevæbne alle soldater.
- Vi kan ikke vinde. Vi er for få, Bale. - Derfor må vi slå til snarest muligt.
Oprøret begynder i overmorgen.
Bed alle gøre sig klar. Det var alt. Jeg skal træne en ny rekrut.
- Du træner aldrig nye rekrutter, Bale. - Følg mig.
- Hvorfor gør du det her? - Min far blev bortført.
Jeg vil finde ham.
For at gøre det, må jeg lære at anvende min kraft.
Oplærer jeg dig, er det for vores sag. At befrie byen.
- Men min far... - Glem ham.
- Du har ti sekunder til at vælge våben. - Hvad? Et våben?
Vælg et våben, sagde jeg!
Koncentrer dig.
Vis mig din kraft.
Jeg ved ikke, hvordan man gør! Du har ikke forklaret noget!
Du har fem sekunder. Fem.
Fire.
Tre. To.
En.
- Hvorfor gjorde du det? Jeg var ikke klar! - Gå hen og hjælp Marcus i butikken.
Du er ikke skabt til at slås.
Du har min fars billede på væggen. Jonathan Foster.
For dig er han en kriminel.
Jeg bliver ikke her. Jeg vil finde ham.
Forsøger du at flygte, så finder jeg dig og afleverer dig til inspektørerne.
Far, hvad laver du? - Jeg har fanget solstrålerne.
- Du reflekterer dem bare. - Tror du mig ikke, så kig selv.
Hvor? Det er jo bare mig.
Der er en pige! Hun glimtede bare forbi.
Det er dig som voksen, Abigail. Om mange, mange år.
Hils på hende.
Jeg hedder Spencer. Jeg oplærer de nye rekrutter. Jeg oplærer dig.
Du kan ikke hjælpe mig. Jeg bliver aldrig accepteret her.
- Alle ser min far som forbryder. - Jeg ved, hvem du er.
Skidt med, hvem din far er. Du er en af os nu.
- Det er for tidligt. Du kommer til skade. - Hvorfor? Hvad er det?
Det er en motor. Nej, en motor.
Den fokuserer vores kraft. Formen afgør, hvad de kan gøre.
Til at styre naturen, alle elementer, anvender man en oval motor.
Men jeg foretrækker de firkantede. De virker på objekter.
Og min favorit er...
De triangulære. De fungerer på mennesker. De heler eller dræber dem.
For at styre naturen, alle elementer,
anvender man ovale motorer.
- Men jeg foretrækker de firkantede... - Du kører i ring.
Ja... Vi fortsætter.
En motor kan til og med opføre sig som et objekt.
Hvis du eksempelvis skal gemme noget...
- Jeg skal hjem. - Hvad? Hvem er her?
- Straks. - Nå ja.
Til at styre naturen, alle elementer, anvender man en oval motor.
- Hvor skal du hen? - Hjem. Det er vigtigt.
Hvad? Vil du skyde mig igen? Er du sådan med alle piger?
- Du ved ikke, hvordan jeg er med piger. - Så det er kun mod mig.
- Jeg har ansvaret for dig. - Det har jeg ikke brug for.
- Jo, du forstår det bare ikke endnu. - Lad mig nu bare gå.
Lad hende gå. Inspektørerne kommer.
Hvad fanden?
Hvorfor er du så interesseret i hende? Lad hende gå.
- Bliver hun fanget, afslører hun os. - Det er mere. Jeg har set dit blik.
Hvad fanden snakker du om?
- Hvor er infektionskontrollen i morgen? - Fra vest.
Sørg for, hun ikke kommer igen. Hun er Fosters datter. Du ved, hvad det betyder.
- Det bestemmer du ikke. - Hvad er der med dig? Vi er på samme side.
Stol på en, du har kendt i mere end et par minutter.
Hvorfor er jeg pludselig din fjende? Vi hører da sammen, ikke?
Jeg føler ikke, at vi er sammen længere.
Må jeg gå nu?
Abby, hvor har du været? Jeg var så urolig.
Mor, jeg ved det hele. Epidemien er et bluff.
Inspektørerne fører de begavede væk.
Havde far også en særlig gave? Har du en?
Jeg er ikke som dig og Jonathan, men han lovede at passe på dig.
Min amulet. Far gav den til mig.
Den holdt min kraft tilbage og reddede mig, da inspektørerne skød mig.
- Hvad? Hvornår er det sket? - Tag det roligt, mor. Jeg er okay.
Hvordan kan jeg tage det roligt? Nu skal du skjule, hvem du er.
Forstår du det ikke? Vi lever ikke vores egne liv.
Du har intet arbejde. Du overlever kun lige. Jeg må gemme mig.
De førte far væk. Hvorfor? Vi har ikke gjort noget.
De forledte os og tvang os til at tie. Alle lader, som om det er okay.
En by fuld af løgne. Fortsætter vi med løgnene, så holder vi med dem.
Så må de gøre, hvad de vil med os.
Den frie er den, der ikke lyver.
Jeg vil finde far. Jeg ved hvor.
Abby... For ikke så længe siden var du min lille pige.
Du er blevet voksen.
Mor, jeg har brug for dit råd.
Der findes gode mennesker, som snart vil gøre noget meget stort.
De ved, hvad de gør, men min fornemmelse siger mig, det er en fejl.
Jeg kan ikke bevise det, det er bare en fornemmelse.
Følg dit hjerte, min skat. Jeg tror på dig.
Du burde tro på dig selv.
Bare vær forsigtig.
Jeg elsker dig, mor.
Abby...
Hej, jeg føler mig lidt sløj. Kan I kigge på mig?
Jeg kigger på hende.
- Hvad laver du? Er du gal? - Du er jo min kæleinspektør.
Tag din maske af. Tag den af!
- Fanger de dig, så er det slut. - Måske kan vi få dem herover.
Alle tre kan danse for mig. Det ville være fedt.
- Stop, Abby. Hvad vil du nu? - Hvad er det her?
- Himmelfortet. - Hvad findes der?
Et fængsel for de specielle. Når de fanges, føres de derhen.
- Er du sikker? Måske bliver de dræbt. - Gaven kan ikke dræbes.
Den vender altid tilbage til byen i en anden.
Derfor byggede de fængslet, og min far hjalp dem.
Abby, gå nu. Hvis de fanger dig...
- Hvad er det her? - En guide i den leder dig til fortet.
- Gå nu. - Før mig til tunnellen til flyvemaskinen.
Og hvor vil du flyve hen, Abby?
Ud over byens grænser findes en ukendt, farlig verden.
Det er selvmord at tage derhen alene.
Jeg vil ikke være alene.
Inspektørerne kontrollerer tunnellerne. Man kan kun komme forbi ved vagtskifte.
- Ved daggry eller midnat. - Vi mødes her en halv time før midnat.
Bale, jeg vil ikke miste dig. Hverken dig eller nogen andre.
Stella, du forstår ikke. For mange af vores folk er fanger.
Vi kan kun besejre dem under bysikkerhedsdagen, når de er spredte.
Slår vi ikke til i morgen, er det ude med oprøret. Det er vores eneste chance.
- Bale... - Ikke mere snak.
Vi slår til ved daggry. Tropperne samles her.
Bale, vent. Et oprør er ikke nødvendigt.
Her opbevarer de alle, der er blevet taget fra byen.
Vi kan komme derhen med flyvemaskinen. Befrier vi dem, hjælper de os.
Jeg giver ordrene her. Følg dem eller forsvind.
- Men jeg kender en vej ud af byen. - Forlader vi byen, har vi ikke en chance.
Hvem finder vi der? Halvdelen arbejdede for myndighederne, da de blev fanget.
Hvem end de er, overlader jeg ikke byens fremtid eller oprøret til dem.
Selv hun vil ikke følge dig. Vi må diskutere det her.
- Hvordan vi opgiver alle i byen? - Nej, hvordan vi overlever.
Vi er i krig.
Jeg er villig til at ofre alles liv, inklusive mit eget, for sejren.
Er du ikke beredt på det, så kan du gå nu.
Hvorfor fortæller du ikke den rigtige grund til at ville forlade byen?
Hvem forsøger du at redde, Abigail Foster?
Jeg vil redde min far. Vil du ikke redde dine forældre?
- Tænk, hvis de stadig... - Vov ikke at tale om mine forældre!
Din far arbejdede for inspektørerne.
Han gav dem maskinen,
som de brugte til at identificere og tilfangetagne alle vores venner.
Du er her ikke for at hjælpe os, kun for at udnytte os.
Troede du virkelig, at jeg ville tro på dig?
Forsvind.
Er du sikker på, at indgangen til tunnellerne er på denne gade?
Jeg er ked af det. Jeg havde intet valg.
Abigail.
Hej.
Hvad er det her?
Du har forandret dig meget. Du er meget smukkere nu.
Jeg kan ikke sige det samme om dig, Garret.
Sådan en klog pige.
Du fandt på en plan for at snyde mig, som din far gjorde.
Jonathan var god til at gemme dig for os.
Denne amulet undertrykte din særlige gave.
Din far ville ikke have, at du skulle få kræfter.
Han indså, at nogle mennesker ikke burde være mægtigere end andre.
Han byggede maskinen, som kan gøre alle jævnbyrdige.
Du tror da på, hvad din far forsøgte at opnå, ikke?
Du er sikkert lige så begavet som ham.
Slut dig til os. Sammen kan vi skabe en by med lige folk,
hvor ærligt arbejde og anstændighed hyldes,
ikke en tilfældig magisk evne. Blindt og ufortjent.
Forsøger du at rekruttere mig?
Jeg er ikke som ham. Det bliver jeg aldrig.
Roy, nu har du chancen for at rette op på din fejl.
Du må dræbe hende.
Jeg er ingen morder.
Dræb hende, ellers gør jeg det selv.
Din tur, Ethan.
Vis, du ikke viser nåde til en forræders datter.
Bale?
Marcus!
Bale!
Bale?
Borte!
Alt er borte!
Det tog tre år at lave denne eliksir.
- Nu er der ikke en dråbe tilbage. - Kom nu, du kan lave mere.
Her, tag den. Vask arret.
Jeg dyrkede det, tørrede det og destillerede det.
Nu er alt borte.
Bale, tilgiv mig.
Giv den tilbage, den er min! Hvorfor fulgte du med inspektøren?
- Er det takken? - For hvad? Vi døde næsten på grund af dig.
- Fordi du ikke lyttede. - Du burde lytte til mig.
- Hvorfor? - Jeg reddede dig liv!
- Faktisk reddede jeg dig. - Uden dig havde jeg ikke risikeret alt.
Hør nu efter for en gangs skyld. Der findes en anden vej.
- Hvordan fik du den? - Min far gav den til mig.
Den kan lede os til dem, der blev taget af inspektørerne.
- Vent, du må ikke åbne den! - Hvorfor ikke?
De kaldes alfer. Før grænsen blev bygget, boede de i byen med de begavede.
Inspektørerne tvang dem i tjeneste.
- Hvorfor må de ikke ses af alle? - Alferne tilhører en anden verden nu.
Vi må redde vores egen.
Det er det, jeg kæmper for.
- Siden Garret dræbte mine forældre... - Du får dem ikke tilbage med hævn.
Men vi kan stadig redde dem, som lever.
Du må forstå, at så snart vi krydser grænsen, får vi lyst til at blive der.
Ingen vil tage sig af denne by. Vi må befri den.
Du tænker bare på din far.
Ja, vi har ikke set hinanden i ti år.
Jeg ved ikke engang, om han stadig lever.
Og jeg følger min pligtfølelse.
- Din tro er grundløs. - Måske behøver den ingen grund.
Vi burde følge vores hjerter.
Mit hjerte vil have, at du bliver her i sikkerhed.
Jeg kan ikke blive her, hvor meget jeg end gerne ville.
Du og jeg må gå forskellige veje.
Jeg har ikke ret til at holde dig her,
men jeg håber, at du skifter mening.
- Hvad var det? Noget blinkede. - Hvor?
- Som en ild. - Det er ikke sådan, ild brænder.
Hvordan brænder det så?
Jo, for at tænde en flamme, skal man bruge tre venner.
Den første ven er...
...brændsel. Brændslet er det, som brænder.
Den anden ven er...
...luft. Luften fodrer ilden.
Men den tredje ven er gnisten.
Hun kan lide at lege og fjolle rundt, ligesom dig.
Uden hende kan luften og brændslet ikke fodre ilden.
De er venner, men gør alt sammen. Lige som i virkeligheden.
Find to venner, som kan hjælpe dig overvinde alle forhindringer.
Alene kommer du ikke langt.
Bale, det er en fælde! De ved, at I kommer!
Der er for mange inspektører. De kommer fra den anden side af grænsen.
Træk jer tilbage, alle sammen!
Bale!
Du er forvirret, ikke sandt?
Du havde fået os alle dræbt, jeg fandt den eneste løsning.
- Ved at stikke os alle i ryggen? - Ved at redde alle.
Det gør mig så ondt
at se manden, jeg elskede, blive forvandlet til en besat fanatiker.
Alle disse år har forgiftet dig med en tørst efter magt.
Du ville have druknet hele byen i blod.
Din slags tyranni ville inspektørerne end ikke kunne forestille sig.
Det var dig, der druknede byen i blod!
Så er det nok. Før ham bort.
Afsted.
Ind med dig!
- Hvad laver I? - Vi tabte. Inspektørerne kommer snart.
Hvad med vores tilfangetagne venner? Vi må få dem ud!
Hvorfor giver I op? I behøver ikke give op!
Vi kan stadig nå at rette op på alt!
Hør nu efter!
Vi kunne alle flygte og gemme os, men det ville ikke være det rette.
Vi kan kun vinde, hvis vi tror på det, vi slås for!
Nu har vi chancen.
Vi tager ud af byen og redder vores venner.
Vi finder alle af vores slags. Alle, som er taget af inspektørerne.
Denne alf skal vise os vejen.
Jeg har ikke ret til at bestemme, hvad I skal gøre. I må selv bestemme.
Men jeg vil gøre det.
Og hvis ordene "håb" og "frihed" betyder noget for jer, så følg mig.
- Du må komme med os, Spencer. - Jeg er en gammel mand.
Hvad skulle jeg gøre? Det her er mit hjem.
Jeg elsker denne by, og jeg er blevet så glad for denne kælder.
- Jeg bliver. - Nej, kom nu. Du skal følge med os.
Kære Abby, I klarer jer nok uden mig.
Du kunne huske mit navn.
Jeg glemmer det aldrig... Magda?
Bale. Du lever.
Vi må skynde os.
Bevogt tunnellen!
- Vi er vist inde i flyvemaskinen. - Norman, kan du få den til at flyve?
Sikke et mærkeligt våben. Hvorfor bærer de ikke masker?
- Inspektører i tunnellen! - Find ud af at flyve den her!
Se, et nøglehul.
Hold da op...
Da jeg var lille, fortalte min far altid en historie
om fremmede, som boede på den anden side af grænsen.
Jeg er bange. Hvad hvis jeg tager fejl, og vi flyver lige i en fælde?
Hvad hvis du har ret, og vi ikke finder andet end forrædere,
som arbejder for sikkerhedsafdelingen? Tænk, hvis min far er inspektør?
Det spiller ingen rolle, hvad vi finder.
Det vigtige er, at vi har et nyt håb, som fører os fremad.
Vi er her alle sammen kun, fordi du troede på, hvad dit hjerte sagde.
Giv mig dine hænder.
Koncentrer dig.
Stol på din kraft.
Mærk den.
Du skal tro på dig selv.
- Hvad sker der? - Motorerne er stoppet.
Vi har intet valg. Vi må derhen og se, hvad der sker.
Hvem fanden er du?
Smid våbnene! Nu!
Okay, alle sammen! Spred jer! Gennemsøg bygningen for Jonathan Foster.
Rør ham ikke. Han lever næsten ikke.
Hans livskraft virker til at være suget ud af ham.
Vi har gennemsøgt stedet. Jonathan Foster er her ikke.
Min far er her ikke.
Du havde ret.
Min far skabte maskinen, som tager kræfterne fra dem, der har dem.
Da jeg var lille, gav han mig en amulet, der undertrykte mine evner.
Men maskinen er meget kraftigere.
Så enkelt var det ikke.
Alle vores kræfter skal til at ødelægge den, men de er væk. Vi ser os omkring.
Far?
Far, jeg har ledt efter dig så længe! Jeg måtte så meget igennem!
Så, så, Abby. Rolig nu.
Nu er jeg her.
Hvor er vi? Det er som mit minde.
Du er på rette spor, navigatør.
Jeg kiggede på uret og havnede her.
En motor?
Har du brugt den på mig? Men hvad har du gjort? Og hvorfor?
Husk, jeg kan kun vise dig vejen.
Jeg ville bare have dig tilbage.
Det er bare en indspilning.
Du har placeret sætningerne i min hukommelse.
Ledetråde.
Alt kan ske, selv det umulige.
Du skal bare tro på det.
Op med hagen nu. Højere. Højere. Hold den højt.
"Op med hagen."
Det sagde han altid til mig.
Se, pilen peger den vej.
Der må være noget.
Solstrålen skinner på væggen.
Far, har du efterladt mig en ledetråd?
Aibgail, min skat. Du er her!
Jeg har fundet fortet. Hvordan slukker jeg for maskinen, som tager folks kræfter?
Jeg kan kun vise dig vejen.
Husk, hvad jeg sagde.
Du sagde noget om tre venner.
- Jeg skal bruge tre ting. Hvad? - Du er tæt på.
Vent, du tegnede!
Det er motorer! Alle typerne!
Bravo, der har du den.
"De gør alting sammen." Altså må vi sammenføre dem.
- Jeg har fanget en solstråle... - Spejlet.
Vi kan fokusere deres stråler.
Vi må kombinere strålerne fra tre typer motorer.
Før dem sammen, så de peger mod linsen.
Fokuserer vi strålerne til én, vil det ødelægge maskinen.
Abby, Norman. Inspektørerne kommer snart.
Min far vidste, jeg ville komme her.
Han gav mig ledetråde til at neutralisere maskinen og få vores kraft tilbage.
- Men vi har brug for tid. - Vi køber jer tid.
Norman, hjælp Abby.
Far, hvad forsøger du at fortælle?
Far, jeg har gjort alt, som du sagde,
men motorerne fungerer ikke!
Jeg har fundet spejlet og motorerne,
men uden kraften fungerer ingenting! Hvor er du?
Rolig, Abigail. Jeg er jo her.
- Jeg er her hos dig. - Hvor er du, far? Fortæl.
- Har du gjort det? - Hvorfor skulle jeg gøre det?
For at du kan berøve verden for de begavede og deres gaver?
Så du kan få et våben, der kan ødelægge selve gaven?
Fordi det var min anmodning.
Det var din ordre. Vær ærlig, Garrett.
Hvad er der galt, Jonathan? Vi er jo kollegaer.
Jævnbyrdigheden, vi har opnået,
er en balance.
Kun magt kan ændre den. Jeg har denne magt. Magten er mig.
Den tilhører ikke nogen.
En dag bliver jeg en del af denne kraft.
Den vil vende tilbage og vågne i alle.
Dette bliver en by af jævnbyrdigt stærke, ikke de svage.
Bare gør, som jeg bad dig om, og glem ikke din datter.
Tænk på hende.
Ja.
Ja, du har ret. Jeg har en datter.
Jeg tænker på hende hvert eneste minut.
Og derfor siger jeg...
... "ikke denne gang".
Hvad laver du?
Nej!
Jeg er altid hos dig.
Jeg har brug for dig.
Du må give slip på mig.
Du må vende tilbage til dig selv. Kun dette kan frigøre kraften.
Norman, han er væk.
Han lever kun i mine minder for at hjælpe med at ødelægge maskinen.
Han troede så meget på mig.
Bale.
Vende tilbage til mig selv...
Jeg har forstået. Jeg ved, hvordan man gør.
Som barn havde jeg særlige kræfter.
Og min far lærte mig at hidkalde dem inde fra mig selv.
Bale...
Garrett, det er forbi.
Far, hvad er der bag grænsen?
- Det taler vi ikke om. - Jo! Jeg vil tale om det.
Alt er forandret, far.
Abigail, jeg vidste, du ville klare det.
Takket være dig. I det mindste kan jeg se dig i mine minder.
Jeg vil altid være med dig i dit hjerte.
Den nye historie om vores by begynder her, i dag.
Det er tid til at tage hjem.
Norman, nu tager vi hjem.
Næste stop er Fencington.
Hvad? Næ, nej.
Tekster af: Jesper Sodemann